Смяна на курса, 120 градуса.
Прието, ляво на борд.
Ляво на борд.
- Искам навигационна информация.
Всичко започна един ден...
без предупреждение...
просто така...
Тагучи още ли не отговаря?
Не.
Мина цяла седмица, сигурно си има причина.
Работата по диска не би трябвало да му отнеме цяла седмица.
Не.
Нещо не е наред.
Може би трябва да проверя дали е добре.
Започвам да се плаша.
Какво?
Незнам, просто чувствам, че нещо не е наред.
Сякаш нещо страшно се е случило.
Какво става с Тагучи?
Незнам.
Ако не получим диска сега, ще си имаме проблеми.
Крайният срок е утре.
Знам това.
Но какво да направя? Ни вест, ни кост.
Мисля да го посетя и да видя какво става.
Тагучи?
ВЕРИЖНА РЕАКЦИЯ
А, ето те и теб.
Здрасти, Мичи...
Притесних се за теб, не се обаждаш.
Да, съжалявам.
Свърши ли работата по диска?
Да, някъде в онази купчина е.
Добре ли си? Да не си болен?
Не...
Защо се усамоти толкова време? Нали сме приятели.
Ами... работа...
Вземи си диска.
Трябва да си надписваш дисковете.
Този ли е?
С надпис "Работен файл"?
Тагучи?
Мичи.
О, Джунко.
Добре ли си? Ужасно ли беше?
Добре съм.
Да пийнем по нещо.
О, забравих. Ето.
Благодаря.
Толкова е объркващо.
Незнам за какво е бил толкова депресиран.
Не спомена и дума, какво можехме да сторим?
Mоже би...
изведнъж просто му се е приискало да умре.
И аз се чувствам така понякога.
Толкова е лесно да се обесиш.
Ей! Защо си толкова унила?
О, извинявай.
Заради Тагучи ли?
Просто... ако само бях...
Изглеждаше си като обичайния Тагучи.
Не можех и да си помисля, че ще направи нещо такова.
Време е да забравим за това. А и грешката не е твоя.
Да...
Ще хвърлите ли по едно око?
На какво?
Диска на Тагучи.
Какво е това?
Домът на Тагучи.
Това Тагучи ли е?
Така изглежда.
Вижте.
Какво става? Това не е ли същата сцена?
Незнам.
Вижте.
Това е лице.
Отражение.
Точно така.
Можеш ли да го увеличиш?
Един момент.
Това беше Тагучи, нали?
Със сигурност.
Какво става?
Нещо странно се случва.
Странно?
Незнам.
Дори не ме е грижа повече.
Нещо определено не е наред.
Писмо в бутилка, пуснато преди десет години
от момче на о-в Танегашима
беше открито наскоро
на плаж в Малайзия, на разстояние от около 4,000 км.
Хиконо Коичи бил
ученик в четвърти клас когато пуснал писмото.
Членовете на местна дружина за почистване на плажа,
обиталище на морски костенурки,
открили бутилката случайно.
Никога не съм предполагал, че ще достигне до чужда страна.
Бях смаян когато получих отговор след десет години.
Дружината намерила Хиконо
чрез бившето му училище.
Следва прогнозата за времето.
Очаква се още едно изключително горещо лято, третото поред
за източна Япония... за западна Япония...
Северна Япония... ще...
''Добре дошли в интернет''
Не, тук. Така, добре.
Добре.
По-натам, добре.
По-натам.
''Приятно прекарване'' Добре, щом казвате...
Готово. ''OK''
Какви са тези глупости? Да, съгласявам се.
По-натам...
Какво? Мисля, че така става.
Нататък...
Какво?
Какво по...
Какво по дяволите...
Ей... това...
Кой... какво...
Искате ли да срещнете призрак?
Проклето нещо!
Какво по...
Може би трябва да промениш размера на този файл.
Чрез променливата?
Да.
Така ще му намериш данните, ясно?
А, конвенционална памет.
Точно така.
Виж.
Прави се ето така.
Я кажи...
Интернет може ли да се свърже сам към някого?
Компютърни науки ли учиш?
Не, Икономика, няма връзка.
Хм... Звучи ми като хакер.
Хакер...
Аха...
Пишеше ''Искате ли да срещнете призрак?''
Някакъв такъв уебсайт.
Призрак, а...
Кой уебсайт?
Моля?
Нещо за среща с призраци?
Незнам. Просто се появи снощи.
Помниш ли адреса?
Какво? Адрес?
Ясно.
Уиндоус?
Да.
Отвори Explorer log...
О, не, не, аз наистина не разбирам от компютри.
Следващия път като се появи сайтът
кликни на него за да го отбележиш.
Не толкова бързо.
Кликни...
Може ли да повториш?
Кликни на него.
Кликни... на... него...
За да го отбележиш.
Да го...
отбележиш.
Ако не става с това,
Знаеш ли клавиша "Print Screen"?
Да, този ли?
Пробвай да го натиснеш.
Ако не става...
клавиша "Print Screen".
Натисни...
"Print Screen"...
Готово.
После ще ми кажеш, нали?
Разбира се.
Чао.
Не се тревожи за това, мамо.
Какво? Добре.
Пак ли ще ядеш тези неща?
Това не е полезно.
Аз ще тръгвам.
Обади ли се на баща си?
Не.
Аха... Ами ако възникне проблем?
Аз не мога да избързвам.
Неудобно ми е да се срещам с него, но ти трябва да го виждаш.
Забрави. Не поддържаме връзка.
Но той живее тук, в Токио.
Токио е голям град.
Знам, но...
Добре съм. Имам си приятели.
Сигурна ли си? Дано бъдеш добре.
Толкова си доверчива и податлива.
Ало?
Помощ...
Кой се обажда?
Помощ...
Какво е това...
Запечатаната стая
Тагучи?
Какво се случи, Тагучи?
Какво?
Какви ги говоря.
Какво става с Ябе?
Обади му се.
Не отговаря.
Аха...
Надявам се да е добре.
Какво ли му се е случило?
Ще ида у тях.
Не! Не отивай!
Ако почакаме ще дойде!
Още няма причина за тревога.
Да...
Нека си се държим нормално.
Да, поне днес.
Извинете за закъснението.
Няма проблем.
Къде беше? Защо не се обади?
Хей!
Видя ли това! Не ни обръща внимание!
Какво става?
Кой знае...
Какво се правеше сега?
Кликвам...
за да го отбележа.
Не става.
Ако не става с това, натискам "Print screen".
Така.
Здравей.
Ти беше...
Ъ-ъ...
Кавашима.
Да, Кавашима.
Аз съм Карасава Харуе.
Харуе сан, Харуе сан.
Какво стана?
Ами, появи се пак.
Наистина?
Да.
И...
Аз натиснах онзи клавиш, "Print Screen".
Точно така.
Може ли да намина да го видя?
Да, разбира се, няма проблем.
Един момент само.
Ъ-ъ...
Какво е това?
Това ли? Програмирахме го при нас.
Ако две точки се окажат твърде близо, изчезват,
...но ако се отдалечат много, се притеглят.
Какво означава това?
Умален модел на нашия свят.
Но само студентът, който го направи го разбира.
Не бих ти...
препоръчала да го гледаш твърде дълго.
Извинявай, тук е бъркотия.
Благодаря.
Ето тук.
Благодаря.
Данните ли вземаш?
Да, почти е готово.
Какво те запали по интернет?
Нищо конкретно.
Ти не обичаш компютрите, нали?
Не.
Искаше да се свържеш с други хора ли?
Незнам... може би.
Всички се занимават с това.
Но хората не се свързват наистина.
Какво?
Както онези точки, имитиращи хора.
Ние всички живеем напълно отделени.
Така ми се струва.
Аха...
Дали е така...
Ябе...
Кудо сан?
Да?
Ще преместиш ли тези орхидеи в парника?
Да.
Шефе?
Да?
Ябе не се ли държи странно?
Така ли мислиш?
Може ли да ида да го видя?
Добре, но...
Може да няма полза.
Приятелските думи, изказани с най-добри намерения...
винаги в крайна сметка нараняват приятелите ти.
Така и ти се оказваш наранен.
Приятелството винаги ли е така?
Ако е така, какво ни остава?
На твое място...
Кой има нужда от такова приятелство?
Смел избор сам по себе си.
Добре ли си?
Случило ли се е нещо?
Ако се е случило нещо, нека да поговорим.
Двете с Джунко...
сме много разтревожени.
Видях...
Лице...
Какво?
Ужасяващо лице...
Никога не бях виждал нещо такова...
Какви ги говориш? Какво си видял?
Запечатаната стая.
Запечатана стая? Какво е това?
Това ли е...
стаята с червеното тиксо?
Не смей да влизаш там!
Моля те...
Кажи ми...
Какво се случи?
Студено ми е.
Ябе...
Добре ли си?
Изход
Харуе?
Здравей.
Аз не ползвам често библиотеката.
Не можах да намеря изхода.
"Призраци"
Това ли четеш?
Да.
Нещо свързано с работата?
Да.
Аха...
Имаш ли свободно време?
Какво? Разбира се.
Ела.
Не е ли странно?
Да... малко...
Почти като призраци, нали?
Имаш право, като призраци са.
Понякога тези се появяват.
На пръв поглед изглеждат като другите точки.
Какво представляват?
Незнам.
Бъг?
Не.
Онзи уебсайт...
Моля?
А, какво стана с него?
Нищо... все още...
Аха...
Но мисля, че имат връзка.
Със сигурност имат връзка.
Мислиш ли?
Кажи ми ако нещо се случи.
Да, добре.
Карасава сан?
Искам да прегледаш това.
Добре.
А ти си...?
Мой приятел, Кавашима.
Аха...
Студентът, Йошидзаки сан.
Приятно ми е.
Забравих да ти дам моя номер.
А, вярно.
Обади ми се, става ли?
Добре.
По всяко време.
Да.
Благодаря.
''Всеки умира и това е логична причина за съществуването на призраци.
''Колко ли призраци...
"са съществували от праисторически времена..."
И ти ли го видя?
Видял си го, защото наистина е тук.
Кой е това?
Ще трябва да го хванеш за да разбереш.
Тръгни сега и може да успееш.
Ще се пробваш ли?
Какво?
Защо не опиташ?
Изчезна.
Разбирам.
Сигурно е студент... Но не го познавам.
Може би си прав. Извинявай, че те накарах.
Чао.
Чакай малко.
Какво беше това?
Студено ми е.
Призраците...
Или духовете, душите, наричай ги както искаш...
оказва се, че обитават сфера с ограничен обем.
Дори обемът да побира билиони или трилиони...
все някога мястото се запълва.
А напълни ли се докрай...
започва да изтича някак си, някъде.
Но къде?
Душите нямат друг избор
освен да преминат в нашя свят.
Може би в началото...
се е започнало с нещо много просто.
След като сферата им се изпълнила докрай...
всяко средство би свършило работа.
Използвали това, което им било подръка.
Така го разбирам аз.
Извинете, имате ли тиксо?
Каквото и да е.
Това става ли?
Благодаря.
След много часове, дни...
или седмици, накрая се случва.
Чрез този процес те се разпръсват по света.
Но сега присъствието им вече не е толкова слабо.
Ти видя един от тях.
Не вярвам на приказките ти.
Да, извинявай, само хипотеза.
Благодаря за чая.
Добре ли си?
Добре съм.
Но ако се окаже вярно...
тогава няма връщане назад.
Колкото и просто да е средството,
веднъж завършена, системата започва да действа сама...
и става постоянна.
С други думи...
...порталът е вече отворен. Така изглежда.
Ало?
Значи шефът ни не е при вас?
Да, разбирам.
Ако дойде...
ще му кажете ли да ни звънне?
Да, много благодаря.
Мичи...
според теб какво става?
Защо всички изчезват?
Ало, обаждаме се от фирма "Съни Плант".
Радваме се да работим с вас.
Случайно шефът ни да е при вас?
Разбирам... Благодаря и извинете.